- Nem mind származunk a puritánoktól. - Nem?
Volt egy másik kolónia Plymouth közelében.
- Merrymountnak hívták. - A könyvében is említi.
Náluk mindent szabad volt.
- lnni is. - Volt pia, volt paráználkodás, volt zene.
Amit csak akar.
Körültáncoltak egy májusfát,
és maszkban bálványoztak valamit.
Fehérek és indiánok együtt.
Ki volt a felelős mindezért?
Egy Thomas Morton nevű figura.
Ő volt a puritánok Hugh Hefnere.
Mondhatjuk így is. Íme egy idézet,
hogy a puritánok mit gondoltak Morton követőiről:
,,Züllött, tivornyázó ateisták, akik féktelen feslettségben
teljesen elfajult életet élnek.''
Mikor ezt meghallottam, tüstént Amerikába jöttem.
A ,,feslett Amerika''!
És mi lett ezzel a sok emberrel?
A puritánok elsöpörték őket. Rájuk küldték Standisht.
Kidöntötték a májusfát, levágták a szalagokat
és zászlókat. Vége lett a szórakozásnak.
Mi meg szigorúan puritánok lettünk.
Hát...
Nem erre akart kilyukadni? A puritánok nyertek.
Kiirtottak minden szexuális...
- Ön hogy mondaná? - Szexuális örömöt.
Pontosan. Egész a hatvanas évekig.
Mikor az egész robbanásszerűen visszatért.
Mindenki a májusfa körül táncolt,
aztán jött a szerelmeskedj, ne háborúzz.
lgen. Egy évtizeddel korábban, ha szerelmeskedni akart...
Ha az ötvenes években szerelmeskedni akart, könyörögnie kellett.
Vagy megnősülni.
Ahogy én tettem a hatvanas években.
Megbánta?
Nagyon! De ez maradjon a mi titkunk.
Ne mondja el senkinek! Maradjon köztünk!
Bette Davis mondta, ha igaz, hogy az öregkor nem pipogyáknak való.
Tolsztoj szerint az ember életének legnagyobb meglepetése
az öregkor.
Az öregség alattomosan kerít be,
csak azt vesszük észre, hogy azt kérdezzük magunktól:
Miért nem viselkedik a korának megfelelően?
Miként lehetek még mindig érintett az emberi komédia érzéki részében?
Mert a fejemben semmi se változott.
Consuela Castillónak hívták,
és a tanítványom volt.
Az óra a gyakorlati kritikáról szól,
úgyhogy lássunk is hozzá.
ROLAND BARTHES
Kezdjük a legfontosabb kérdéssel!
Más könyv lesz-e a Háború és béke
attól, hogy elolvassuk?
Nos, igen, persze. De miért?
Mert hozzáadunk valamit a könyvhöz.
Magunkat adjuk hozzá.
Sőt ha tíz év múlva újraolvassák,
megint más lesz, mert önök megváltoztak.
A szépség a szemlélő szemében van.
Mindig a női szépség volt a gyengém.
Ms. Castillo más volt. Tökéletes volt a tartása,
és úgy öltözött, ahogy egy neves ügyvédi iroda gyakornoka.
Egyfajta kifinomultság emelte ki a többiek közül.
Tudja, hogy szép,
de még nem tudja, mihez is kezdjen vele.
Ne jegyzeteljen, mert őszintén szólva nem éri meg. Tényleg!
Ne foglalkozzon vele!
Egy műalkotás jelenlegi mivoltukra emlékezteti magukat.
Mióta kint van a szexuális zaklatásos forródrót száma a folyosó falán,
nem volt magánjellegű kapcsolatom diákkal,
míg le nem vizsgáztak.
A vizsga után mindig koktélpartit rendezek
a csapatnak.
lszol valamit?
- Kepesh tanár úr! Láttuk tegnap a tévében! - Szenzációs volt!
Kösz! Charlie Rose is jó volt, nem?
- lgen. - De maga lezúzta. - Kedves magától!
- Kellemes estét! - Köszi!
Ez egy perspektivikus kolosszus. lgaz, tanár úr?
A nyugatiak szerint az iszlám integralisták veszélyesek,
őszerintük pedig az amerikaiak züllöttek és korruptak.
A keresztes hadjáratok óta mi sem változott. Szövetségre kéne lépni...
Ms. Castillo!
Tanár úr! Ez tényleg egy igazi Kafka-levél?
lgen. Egyike a Milenának írt eredeti leveleinek.
- Ajándékba kaptam valakitől. - Aki közel állt önhöz.
Aki közel állt hozzám, Ms. Castillo.
Consuela. Nem órán vagyunk. Hagyjuk a formalitást.
Consuela.
- Zongorázik? - lgen.
- Játszana nekünk? - Túl sokan vannak. Lefagynék.
Tudja, van magában valami, ami egyfajta formalitást vált ki.
Ezt hogy érti?
Az elegáns keménységére célzok.
- Keménység? - Valami afféle.
Valószínűleg apámtól örököltem.
Ő kemény és büszke.
- Vérbeli kubai. - Kubai az apja?
Az egész családom kubai. Tizenegy éves koromban jöttem ide.
A gimi után rögtön egyetemre ment?
Nem. Titkárnő voltam egy ügy védi irodában.
- lgazán? - Kipróbáltam, de nem tetszett.
És a szüleim remélték, hogy egyetemre megyek,
így elhatároztam magam, és itt vagyok.
Mutathatok valamit?
- Ez az. - Goya.
- Mi a címe? - A felöltözött Maja.
És?
- És? - Hasonlít magára. Maga hasonlít rá.
lgazán?
Szerintem igen.
- Mit gondol? - Nem is tudom.
A szemem, talán.
Minek beszélünk Kafkáról, Goyáról meg a családjáról?
Félre ne értsenek! Jó, hogy kubaiak, és hogy élvezi az órám.
De én főleg azért tépem a szám, mert meg akarom dugni.
- Mit mondjak? - Az igazat. - Tele a szoba kémekkel.
Engem is komolyan érdekel a zene.
Elnézést!
A nagyszüleim operába jártak velem. lmádom a színházat.
Egy magazinnak színdarabokról írok kritikákat.
Akar egyszer eljönni velem színházba?
- lgen. - Bocs!
Színházba menni?
Miért nem érettségi bálba viszed?
Ugyan, nem érted! Ez a lány
egész más világban él. Neki udvarolni kell.
Azt hittem, szexről beszélünk.
Ahhoz képest, hogy Pulitzer-díjas vagy,
néha elég gyér a fantáziád.
- Ezért adták azt a kurva díjat! - Ne mondd már, hogy...
Te sose kábítottál a szövegeddel?
Erre van a család. Velük dumálok. Talán újra meg kéne nősülnöd.
George!
Válaszd ketté az igényeidet!
A feleségedet kábítsd a dumáddal,
vidd múzeumba, nézzetek Goyákat,
de a szex maradjon tisztán szex!
Na jó.
Te még beszélsz a feleségeddel?
Nem. Egy-egy.
Ezt hagyom.
Á, sutyiban bagózol!
Nem kéne cigizned.
Háromhetente dörgölöd ezt az orrom alá.
- Nagy a nyomás rajtam. - Szeretek következetes lenni.
Én is.
Húsz éve próbálsz leszoktatni a cigiről,
az első előadásod óta.
lstenem, miattad szoktam rá!
- Stresszes az életem. - Milyen volt Chicago? - Cleveland.
Chicagóban a múlt héten voltam. Most Atlantába megyek.
Úgy beszélsz, mint Cary Grant a Nyugat-északnyugatban.
Nagyon vicces! Próbáld ki, milyen üzletasszonynak lenni!
- Azt hittem, örülsz, hogy a magad ura vagy. - lgen, igen!
De hála az égnek ezekért a kis közjátékokért!
Ennyit mondhatok.
- Nem veszed fel? - Egy ember van, aki képes hajnali kettőkor felhívni.
Hagyjon üzenetet!
Megkaptad az e-mailem? Beszélnem kell veled!
- Kenny? - Tudhattam volna, hogy nem lehetsz otthon.
Vagy otthon vagy, és hallasz,
miközben önelégülten ölelkeztek.
Harmincöt évesen még mindig gyűlöl.
Végül is elhagytad.
Az ifjonti hévből és félelemből kötött házasságomat hagytam el.
- Ezzel fizettél a szabadságodért. - Nem, ezt ő fizeti azért,
mert az elhagyott anyja hősies védelmezője lett.
Elvégre csak az egyikünk léphetett le, és ő azóta se bocsátott meg.
Nincs valami törvényes időkorlát?
Én próbálkoztam. Tényleg.
Tizenhárom éves korában egyszer eljött
hozzám nyaralni. Elvittem egy baseballmeccsre.
Végig hányt a vécében.
Azóta is okádik. Ez a hívás is erről szólt.
És tudod, mi a durva? Hogy sikeres.
Kenny Kepesh, a köztiszteletben álló orvos. ,,A fiam, az orvos.''
Tűrhetően beszél franciául. Nős, gyerekei vannak.
Csak nekem adja elő magát így, amit hallottál.
Sajnálom, de mindig feldühít.
- Azt hittem, már nem jársz színházba. - Ez érdekesnek tűnt.
- Kár, hogy Atlantában leszek. - Majd elviszem George-ot.
Vallás, család, templom, önsegítő könyvek.
Olyan vakítóan fehér fogú emberek, mintha reflektor lenne a szájukban.
- Szerelem. - Szerelem. Főleg romantikus szerelem.
Autók, mini-bevásárlóközpontok.
Azoknál nincs lehangolóbb.
- Te mit gondolsz? - Bevásárlóközpont.
A hibáidtól, vétkeidtől és
jelzálogaidtól eltekintve,
meg ahogy lopva nézed
- a BlackBerrydet. - BlackBerry.
Meg ez a férfi, aki itt áll,
és korpa hullik a mikrofonos fejéből.
André Lamal: Az üres tó - Csodálatos volt!
- Örülök, hogy tetszett. - Köszönöm!
Van kedve meginni valamit?
Nem kötelező.
Csak nem szoktam hozzá, hogy egy hírességgel jelenjek meg.
Attól, hogy a tévében irodalomról beszélek,
és néha kritikákat írok,
még nem igazán vagyok híresség.
Ne feledje a merész könyveit, Az amerikai hedonizmus eredete!
Nézze, ha nincs ínyére, hogy megbámulják,
hozzám is elmehetünk.
Akkor én leszek az egyetlen, aki bámulja.
Ha felmegyek magához, megtesz nekem valamit?
- Szörnyű volt! - Annyira nem.
Fantasztikus volt! Bár tudnék zongorázni!
Tanuljon meg!
Élvezné. Ha jobban értene hozzá, nem lenne ilyen jó véleménye rólam.
Most bókot akar kizsarolni!
Ez egy metronóm?
Olyan, akár a szív verés.
Még a nagy zongoraművészeknek is
gondot okoz a felgyorsulás.
Maga elragadó férfi.
Ugye tudja?
Ha így hat magára a metronómom, esküszöm, nem én találtam fel!
Lehet valaki ilyen elbűvölő szex nélkül?
Senki.
Mi ez?
A sötétkamrám.
Régen magam hívtam elő a fotóimat.
- És már nem? - Nincs rá időm.
Át kéne térnem digitális fotózásra, de nem értek ezekhez a kütyükhöz.
Dehogynem!
Köszönöm!
Van valami ezzel a kis hercegnővel,
mert ő van a középpontban,
nem a szülei, a királynő és a király.
Ők csupán
elmosódó tükörképek.
Biztos érdekelte, milyen lefeküdni veled.
Hogy elmondhassa a barátnőinek, milyen egy korunkbeli
az ágyban.
Csak újabb tapasztalatot szerzett.
Én leszek az az öreg fazon,
aki némi kultúrát is kevert a szexbe.
Ez így nagyjából stimmel. Fel kéne írnod a többihez, nem?
De.
Ne görcsölj már az öregségen!
Benőhetne végre a fejed lágya!
Adj hálát a csillagoknak ezért az egyszeri kis légyottért!
Nem egyszeri légyott volt.
Repetázott?
llyen szép mellet még nem láttam.
Tetszik?
Odavagyok érte.
És gyönyörű az arcod.
Nem bírom levenni róla a szemem.
Tudod, mit?
Egy műalkotás vagy.
Műalkotás.
Egy valóságos műalkotás.
Most beszéljünk rólad!
- Sok szeretőd volt? - Miért?
Ötvennél több vagy kevesebb?
Több.
Ki számolja?
Hát neked?
- Nem sok. - Az mennyi?
Ötvenhat...ötvenhét...ötvennyolc...
Öt!
Öt fiúm volt.
Öt.
Értem.
Kik voltak? Fiatalok voltak, ugye? Fiatalabbak voltak nálam?
Naná hogy fiatalabbak voltak!
- Mondtam, hogy fiúk. - Fiúk?
Persze!
Elmeséljem, mi volt a legvégletesebb dolog, amit tettem?
Hát...
Egyszer két fiúval voltam egyszerre.
Kettővel?
A gyerekkori barátaim voltak,
és egy este ez lett a vége.
Mindhárman becsíptünk, és az ágyban kötöttünk ki.
Mindhárman?
Tizenhét éves korában az ember
sok mindent tesz csak azért, hogy érezze: előre halad.
Ez igaz.
Consuela.
Az életem a függetlenségről szólt. Megvolt az ára, de elértem a célom.
Mégis ez volt az a pillanat,
amikor rám tört a féltékenység.
Mert ekkor jöttem rá, hogy ez a lány sosem lesz igazán az enyém.
Szorongok, ha nem beszélek vele mindennap, de akkor is, ha igen.
Korán végeztem. Remekül ment. Mi van rajtad?
Hol vagy?
Tudtam, csak idő kérdése, hogy egy fiatal pasi rátaláljon, és elvigye.
Azért tudtam, mert hajdan én voltam az, aki ezt megtette volna.
- Legalább megfiatalító érzés? - Mintha húszévesekkel fociznál.
Nem attól érzed magad húsznak, hogy végigjátszod
velük a meccset.
Szakítanod kell vele. Túlzott függőségbe kerülsz a lánytól.
Előbb-utóbb úgyis el fog hagyni.
Még mindig jobb, ha egy lépéssel előtte jársz.
A helyedben egy romantikus helyen megmondanám neki, hogy vége.
Én ezt tenném.
A szüleim sok helyről mesélnek, ahová vágynak,
és bárhová lenne pénzük elmenni,
de az első és utolsó útjuk az volt, hogy elhagyták Kubát.
- Én nem ilyen életet akarok. - Hadd vigyelek el mindenfelé!
Mi a fenét beszélsz? Búcsúzz el!
- Hová mennénk? - Európába. Nyáron elmehetnénk Párizsba,
Rómába vagy Madridba.
A Pradóban nézhetnénk Velázquezt és Goyát.
A Pradóban?
Komolyan?
Persze.
Velencében fejeznénk be az utat. lmádnád Velencét.
Venezia.
- És beülnél velem egy gondolába? - Talán.
Talán.
Talán, talán. A kedvenc szavad.
Majd énekelek neked egy gondolában.
Meglátjuk.
Venezia.
Honnan való az idézet? ,,Most hágja, most egy vén fekete kos...''
- William Shakespeare! - Othello, a velencei mór.
Mi is vén fekete kosban adjuk elő.
- Hol vacsorázzunk? - Nem érek rá. Ma programom van.
- lgazán? Kivel? - A bátyámmal.
Táncolni megyünk a Kalimasba.
A bátyáddal.
Sosem említetted, hogy van bátyád.
Sok mindent nem tudsz még rólam.
Köszönöm!
Megérkeztünk.
Csodásan éreztem magam ma veled.
Én is.
Köszönöm!
Szia!
Tényleg a bátyáddal találkozol?
- David! - Csak vicceltem!
Szia!
Mikor nincs velem este, kiborulok.
Azon agyalok, hol lehet.
Mindezt azért, mert ő ezerszer is elmondja,
hogy imád. Komolyan.
Ez a lány sose mondja majd, hogy a farkam kell neki.
Higgadj le!
Hogy s mint?
- Mit keresel itt? - Épp egy barátomhoz megyek,
aki itt lakik a közelben.
Mi újság? Mi a baj?
- Azért jöttél, hogy ellenőrizz? - Mondtam,
a környéken jártam, és megláttam ezt a helyet.
Tönkre akarsz tenni mindent?
Nem.
Akkor kénytelen leszel bízni bennem.
- Holnap felhívlak. - Nem. Majd én hívlak.
Sose viselkedtem még ilyen hülyén.
De az a jó, hogy most legalább vége.
Látni sem akar többé. lgazából megértem.
A helyében én se akarnék velem találkozni többet.
- lgen, végül is jól van ez így. - lgen. Jól van így.
lstenem!
- Halló? - David! ltt Consuela.
Az elmúlt két napban gondolkoztam egy kicsit kettőnkről.
Tényleg?
lgen.
Mire jutottál?
- Hogy vége. - lgazából mit akarsz te tőlem?
Mit akarok tőled?
Egész életedben olyan kapcsolataid voltak,
hogy igazán soha nem
kötődtél senkihez, ezért
tudni szeretném, mit jelentek neked.
A féltékenységed és birtoklási vágyad egyáltalán nem segít ebben.
A kisgyerek is irigy a játékára, míg meg nem unja, és újat nem akar,
szóval kettőnk közt is ugyanígy lesz majd?
Elképzeltél valaha
közös jövőt velem?
Megrémít a gondolat.
- Megrémít? - lgen.
Miért?
Mert közted meg köztem van
durván harmincévnyi korkülönbség,
és előtted még ott az egész élet,
és csak idő kérdése, hogy ezt te is felismerd.
Nem azt kérdeztem, én mit tegyek, hanem hogy te mit akarsz tőlem.
Mikor szeretkezel egy nővel, bosszút állsz az elszenvedett vereségeidért.
Egész életemben egyik kapcsolatból ugrottam bele a másikba,
mert így elhittem, hogy nem vagyok egyedül, és hogy nem múlik az idő.
Például mindig is gyanítottam, hogy
D.H. Lawrence, amikor a Lady Chatterley szeretőjét írta...
,,Ki vagyok én neked?'' - kérdezte a nő.
és én féltem visszakérdezni.
Meddig tarthatott volna?
Meglepetés!
- Én... - Jól vagy? - lgen.
Hadd. Ejha!
Hála az égnek Carolynért!
Carolyn az egyetlen kapcsolódási pont a régi magabiztos énemhez.
Milyen volt a darab?
Melyik darab?
Amelyikre George-ot vitted el.
Érdektelen. Csak egy...
- Mennem kell. - Cserbenhagyásos átgázolás?
- Elvégre így szeretjük. - Szerencse, hogy nincs háziállatod.
Csak te.
Melyik volt Carlos Alonso?
- A gimista. - De mi volt benne a rendkívüli? Mit akart tőled?
Élvezte, ha menstruálni láthat.
- Mi? - Élvezte, ha menstruálni láthat.
Ezt nem hiszem el! A rátarti kubai-amcsi lány,
a Reagan-imádó szülőkkel!
Még nyáron is csak nyolcig kapott kimenőt,
és tessék, mit művel tizenöt évesen!
- Tizenhat. - Ne haragudj, az mindjárt más!
- Szerintem nevetséges vagy. - Hogy oldottad meg?
- David! - Tényleg érdekel! Mit csináltál?
Mikor elkezdtél menstruálni, felhívtad, hogy menjen át?
,,Szia, Carlos, most kezdem!'' Erre feltűnik a tiszteletre méltó kubai,
és bevonultok a fürdőszobába a tamponkihúzó szertartásra.
Mintha csak ott lettél volna!
Csak kitöltöm a hiányzó
részleteket.
Milyen részleteket?
Az ötből már csak három van hátra,
mert a két pasiból, akikkel...
Mennem kell, sajnálom.
Mi ez?
- Mi? - Ez.
Más nőkkel kefélsz.
Két férjem is volt, aki ezt tette.
Tőlük se tűrtem, tőled végképp nem.
Velem mindened megvan, David. Tisztán a szex.
Titkolózás és bonyodalom nélkül.
Hogy tehetted ezt?
Nem sok olyan akad, mint én.
Tulajdonképp megértlek. Páratlan vagyok.
- Hogy dughattál meg...? - Nem tudom, kié ez.
- Dugd a bageledbe, és edd meg! - Van egy sanda gyanúm...
- Le mertem volna fogadni. - lsmered a költő barátomat?
- George tampont használ? Mióta? - Nem! Hallgass ide!
George-nak kulcsa van a lakáshoz. Verseket olvas fel lányoknak.
A feleségéhez nem viheti őket haza,
és miután sosincs elég pénze, és a lányok közt is akad férjezett...
- Minddel a te ágyadban kefél? - Csak egypárral.
A vendégszobában. Nem paradicsomi a házassága.
Csak ő nem szállt ki, mint én.
Egy rohadt szavadat se hiszem el!
Az életedben minden olyan pedáns és rendezett.
Nem tudom, kié ez a tampon.
Hinned kell nekem!
Számomra te vagy a fix pont.
Ebben legalább igazat mondtam.
Amúgy nevetséges volt a helyzet.
Horkolok?
- Felelj! - Rosszabb.
Mi az?
Nyáladzol.
Bizony, nyáladzol, miközben...
- Nem igaz! - Alvás közben.
A szép nők láthatatlanok.
Ezt hogy a fenébe érted?
Láthatatlanok.
Rögtön feltűnnek. Egy szép nő kitűnik a tömegből.
- Nem tudod nem észrevenni. - De az igazi embert sosem látod.
Csak a gyönyörű burkot. Mert fennakadsz a szépségén.
Nézzenek oda!
Mi az?
Mit mondtál?
- Maga süket, Mr. Kepesh. - Nem. Mi van?
Vagy netán nem akarja meghallani.
Lehet, hogy ez a gond magával.
lgen. Annyira lenyűgöz minket a külsejük, hogy sose jutunk beljebb.
Mindig fekete-fehérben fotózol?
Főleg. Szeretem a teatralitást.
Te ilyennek látod a világot?
Feketén-fehéren? Nem.
A fiam világképe ilyen.
Mindig olyan keserűséggel beszélsz róla.
Az én családomban ez furcsa lenne.
Nézd meg!
Szép kép.
Szép nő.
Nézd, milyen óriási a kezem!
Úgy kívánlak!
David!
Üres a hűtőd, úgyhogy
ha itthon akarunk maradni,
akkor el kell mennünk bevásárolni.
Es una precioso.
Elnézést, de rémes a spanyolja, tanár úr!
- Megtanítasz? - lgen.
Majd megtanítlak mannana.
Mannana?
- Az nem a költő barátod? - Ne állj meg!
- A nő nem a felesége? - Eltaláltad.
- Ez undorító. - Nem ránk tartozik.
- Erről ennyit? - Ne itt vitassuk meg!
- Téged nem zavar? - Mi?
Lehet, hogy csak megisznak egy baráti kávét.
A látszatból ítélsz.
David, attól, hogy fiatalabb vagyok nálad, még nem vagyok gyerek.
Mindenesetre nem ránk tartozik.
Ezt hajtogatod, de mit gondolsz?
Az a véleményem,
hogy a házasság
legjobb esetben is problémás intézmény.
- Ezért is nincs feleséged. - Ezért nem csalom meg.
- De hajdan nős voltál. - lgen! lgen!
lgen! lgen! lgen! Mit akarsz tőlem, mit mondjak?
Nős voltam. Hiba volt.
Próbálkoztál? Úgy igazán?
- Ahonnét én jövök... - Tudom,
ott mások a szabályok, de hiába.
- Olyan cinikus vagy! - Csak realista.
- Szerintem egyszerűen infantilis. - Biztos igazad van.
Több mint egy évig kitartottam ebben a hullámvasútban.
De, mint minden menet, ez is véget ért egyszer.
Vasárnaphoz egy hétre mit csinálsz?
- Nem tudom. Miért? - Hozhatok valamit inni?
- Két Bellinit kérünk. - Hozom.
Mi lesz akkor?
A szüleim partit rendeznek annak tiszteletére,
hogy lediplomáztam.
Szeretném, ha eljönnél.
David, mindenki tud rólad.
Másfél éve faggatnak arról a titokzatos férfiról, akivel járok.
Ha bujkálsz előlük, azt hiszik majd, egy drogdíler a pasim.
Nem bujkálok.
- A szülinapomra se jöttél el. - Mert nem hívtál.
A karácsonyi vacsorára meghívtalak, de más dolgod volt.
A hálaadásnapi vacsorára se tudtál eljönni.
Hálaadáskor tényleg nem értem rá.
- David! - Tessék!
Szeretném, ha találkoznál a családommal,
de nem erőltetem.
Saját akaratodból mondj igent.
- Tessék! - Köszönjük! - Egészségükre!
Hallgass ide!
Ha elmegyek a partidra,
meg kell ígérned, hogy megteszel valamit.
- Mit? - Ne veszíts szem elől,
mikor a kubai tántikáid
fejüket vesztve lerohannak.
- Ez minden? - Ez minden.
Rendben.
- Szóval ez igent jelent? - Ez igent jelent.
Rendben.
Örülök.
Helyes. És most rendeljünk!
Ott lesznek a szülei. Ott lesznek a nagyszülei.
A kubai rokonok, a gyerekkori barátok.
Carlos Alonso meg a két srác, akik szendvicsbe fogták.
És úgy mutat majd be, hogy ,,a tanár a tévéből''.
- Miért baj ez? - A koromból ítélve
hülyeségeket mondanak majd.
Hogy a lány viszonzást vár tőlem,
én meg a fiatal csajokra hajtok.
- Szánalmas! - Szerintem ideje szembenézned a helyzettel.
Ki az a Carlos Alonso?
Egy fazon.
- Halló? - Szia!
- Felébresztettelek? - Nem. Olvastam.
Csak jó éjt akartam kívánni,
és meg akartam mondani, mennyire örülök, hogy eljössz,
és ez milyen fontos nekem.
Nekem is.
Rendben. Akkor viszlát holnap!
Holnap találkozunk!
- Aludj jól! - Te is.
- Consuela! - David! Hol vagy?
Nem fogod elhinni, mi történt!
Elakadtam a Washington hídon.
Lerobbant a kocsim.
Consuela?
Hívtam az autómentőt. Azt mondták, egy óra, mire ideérnek,
aztán le kell vontassanak a hídról, és el kell húzniuk valahová.
Ha már többet tudok, felhívlak.
Consuela?
Miért teszed ezt velem?
Consuela?
Halló?
Egy új üzenete van. Új üzenet.
Láttalak ma a tévében.
Játszottad a bölcs öregembert, aki mindent tud.
Mindent jobban tud.
Aki tudja, mi az igazi kultúra, mit érdemes elolvasni, és mit nem.
Aki mindent tud a zenéről meg a művészetről és...
Olyan sok mindent tudsz!
Én viszont szeretném megünnepelni
az életem e fontos pillanatát
ezen a partin. És szerettem volna, ha eljössz.
Miért?
Miért, Consuela, miért?
Mert te vagy a mindenem.
Bizony.
De mindegy, hisz nem vagy itt.
Csak azt akarom, hogy tudj valamit.
Szerettelek.
Nagyon.
Nagyon-nagyon.
- Consuela? - Én vagyok. Nyisd ki!
- Kenny! - Gyerünk, engedj már be!
Hé! Miért nem ég egy lámpa sem?
Viszonyom van valakivel.
- Hallottad, mit mondtam? - Neked?
- Csak ezt tudod mondani? - Gratulálok!
- Gratulálsz? Állati vicces vagy! - Bocs. Nem is tudom, mit mondjak.
Ez szörnyű.
- Szét vagyok esve! - Azt hittem, boldog a házasságod.
Az is.
Bocs, de nem értem, hogy lehetne ez igaz.
Mindenesetre most nem tűnsz boldognak.
- Ezt te nem érted. - Próbálom megérteni, Kenny.
Viszonyod van. Miért jöttél ide? Mert én szakértő vagyok benne?
Nincs más, akivel megbeszélhetném.
Sajnálom.
Mit akarsz tenni?
Nem tudom.
Kérsz inni valamit?
- Mid van? - Glennfiddich, Bourbon,
Vodka, Cointreau, Grand Marnier...
- Egy light kólát kérek. - Máris hozom.
Ez nem csak egy felelőtlen kaland.
Szeretem Lisát, őszintén. És a gyerekek jelentik az életemet.
lsmerlek jól. Szerintem az a legsimább megoldás,
ha szakítasz a másikkal.
Nem tudok.
Ez a nő olyan,
hogy ilyen nincs több. Még sose voltam ennyire energikus és eleven.
Embernek is nagyszerű.
Kémiából és művtöriből diplomázott. És oboázik.
- A gyerekei is csodásak. - Gyerekei vannak?
- Három. A kis Shawn... - Várj!
Most a srácairól vagy a viszonyodról van szó?
- Ne hívd így! - Te minek neveznéd?
Mintha Lisát hallanám! Túlságosan leegyszerűsíted!
Én felvállaltam ezt a viszonyt.
Nem vagyok olyan, mint te. Te nem mersz semmit sem felvállalni.
Dana fontos nekem, hát ne vonj párhuzamot a te csajozásaiddal!
- Mi közöm az egészhez? - Rengeteg.
Mindenestre Dana nem olyan,
mint a te hírnévtől hanyatt eső diákjaid.
Ha érdekel a tanácsom,
ne szólj róla Lisának, míg el nem döntöd...
- Már tudja. - Minek mondtad el neki?
- Hazudjak a feleségemnek? - Most már nincs visszaút.
Nem is tudom, minek jöttem ide! Nem segítségért. Azt hittem,
talán most, kivételesen...
Azt reméltem, egyszer az életben
talán apaként viszonyulsz hozzám.
Bizonytalan vagyok. Erkölcsileg annyira felettem állsz.
Még a szeretőink is másfélék. A tiéd oboázik.
Hogy vetélkedhetnék ezzel? Nyilván ő verseket is ír.
- De szemét vagy! - Ha elkötelezted magad,
véget kell vess a házasságodnak.
Hogy tehetném? Ha elhagyom Lisát és a srácokat,
ha azt teszem, amit te, tönkreteszem őket.
Miért mondod ezt? Ti is túléltétek anyáddal.
Arra célzol, hogy
erkölcsileg helyes cselekedet volt,
- hogy leléptél? - Így volt becsületes.
lstenem! Ezt nem hiszem el!
- Elmegyek. - Ott az ajtó.
- Rendben. Szia! - Szia!
Consuela nem hívott másnap.
Sőt az utána következő nap sem.
Soha többé nem hívott.
Enned kell valamit.
Kelj ki ebből a rohadt ágyból!
- Mindent tönkretettem. - Nem tettél tönkre semmit.
Vége lett, mert így kellett lennie.
A tanára voltál, a felnőtté érés nagy tapasztalata.
Az első naptól sejteni lehetett, hogy előbb-utóbb véget ér.
- Egyél! - Hiányzik.
Könnyen beszélsz most, hogy nincs.
Szerelmes voltam belé. Soha nem éreztem még ilyet.
Jobb később, mint soha. Térj vissza a saját életedhez.
Jobban leszel. Az idő minden sebet begyógyít.
Most nagyra nyisd a szád,
mert itt jön a vonat az állomásra!
Tátsd ki a szád! Ez az!
Na, milyen? Tettem bele egy kis oregánót meg snidlinget.
Kész főnyeremény leszel valakinek!
Képzeld!
Egy életen át tartó csönd és megcsalások után
az utóbbi időben újra egymásra találtunk Amy vel.
- Te meg Amy? A feleséged? Jól vagy? - lgen, jól vagyok.
Ennél hihetetlenebb dolgot még nem hallottam tőled!
Nos, tudod, az élet
mindig több meglepetést tartogat, mint képzeled.
lgen.
David, kérnék egy szívességet.
Felolvasást tartok a New York-i Egyetemen a jövő hónapban,
és valakinek be kéne mutatnia.
Megértem, hogy el akarod terelni a figyelmem, de ez
átlátszó munkaterápia.
Nem tréfálok! Zavarba ejtően hízelgő szavakkal
mutass be azoknak az önelégült sznoboknak!
Téged? És engem ki mutat be?
Egy hullaház?
Király vagy, hogy megkérsz, de képtelen vagyok írni.
Befejeztem. Talán soha többé nem tanítok már. Keress valaki mást!
Fél életemben Horatiót játszottam
a harmadosztályú Hamleted mellett.
Hallgattam az örökös önsajnálatod,
a nyavalygásod az apagyűlölő Kenny
és a lapátra tett nők értetlensége miatt.
És ezért sokkal tartozol nekem!
A barátságunk kedvéért elvárom, hogy megtedd.
Na, eszel végre?
George O'Hearn költészete
nem próbálja másnak mutatni magát, mint ami.
Ahogy azt A. E. Housman írta híres esszéjében:
,,Nem tudom, mi a költészet,
de ha hallom - felismerem.''
Semmi kétség afelől, hogy mai vendégünk
irományait habozás nélkül költészetként fogjuk értékelni.
Mióta csak első műve huszonöt éve megjelent a New Yorkerben,
George O'Hearn életerős, férfias hangja
az amerikai költői paletta egyik színfoltja lett.
E költészet egyszerre szól az utca nyelvén,
meggyőző urbánus türelmetlenséggel,
ugyanakkor nem énközpontú ösztökélése is
egy háborgó szívnek.
1988-ban az érzékenység eme egyedi kombinációja
kivívta a Pulitzer-díjat George O'Hearn számára.
De további időhúzás helyett,
hisz a dicsérő szavak szerinte eltörpülnek a tehetsége mellett,
ezennel inkább átadom a terepet New York,
vagy mondjam inkább, hogy Amerika,
George O'Hearnjének.
George! George!
Máris hívok segítséget!
Szervusz, David!
Nemrég ébredt fel.
Szervusz, David!
George!
Kepesh vagyok.
ltt vagyok, George. ltt vagyok.
George!
Az adósod vagyok.
Vajon mit hitt, ki vagyok?
Szerintem pontosan tudta.
Aranyos vagy.
Te olyannak fogadtad el, amilyen volt.
Annyira hálás volt érte.
Ő ugyanígy fogadott el engem.
- Hová mész? - Most mondtam. Floridába.
Megismerni a szüleit. Csak a hétvégére.
- A lány... - Danának hívják.
Találkozol a szüleivel?
Tudniuk kell, hogy nem vagyok valami perverz alak.
Negyvenéves vagy, Kenny!
Nem kell szülői engedély ahhoz, hogy egy háromgyerekes nővel járj!
Danának kell a szülei áldása? Ha neked kell az enyém, megkapod.
Csak azt akartam, hogy értsd,
mert ez nem jelenti azt, hogy nem szeretem Lisát. Csak kell...
Mit művelsz? Megszöksz az egyik börtönből,
és belerohansz egy másik vasszigorú intézménybe?
Honnan veszed, hogy a házasság börtön?
Leültem a magamét. Nem anyád tehetett róla.
- Nekem nem volt való. - Szerinted ilyen a szülői áldás?
lde hallgass, Kenny! Én vagyok az egyetlen apád.
Sose lesz másik.
- Komoly vigasz. - Tudom, hogy csalódtál bennem.
De már nem vagy gyerek, dolgozd fel a dühödet!
Ha azt akarod, hogy legyen köztünk valami, túl kell lépned ezen.
- Ne haragudj! Dolgom van. - Még nem végeztem!
- Tényleg sietek! - Hová? - George temetésére.
- George? Melyik? A barátod? - lgen.
- Meghalt? - lgen. Tényleg mennem kell.
- Később befejezzük, jó? - Sajnálom.
Szervusz.
Rég jártam már erre. Megláttam a nekrológot.
Két teljes hasáb. Egy költőhöz képest nem is rossz.
Hogy bírod?
Nem túl jól, de megleszek.
Mi újság?
Seattle-ben óriási üzleti lehetőségek vannak. Kimerültem.
De élvezem.
- Mi jár a fejedben? - Semmi.
Egész életünkben tinédzsert játszottunk.
Csak ennyi.
- Ki ez a ,,mi''? Te meg én? - lgen. Te meg én.
Azzal töltöttük az életünket,
hogy mit is hajszoltunk?
A gyerekünket elvetetted, mert rosszkor jött volna.
Ennek is tizenöt éve.
Volt valaha alkalmas időpont?
Alkalmas társ se volt.
Emlékszel a tamponügyre?
Egy lányé volt, akit szerettem.
Milyen...
Miféle esélyünk volt? Neki meg nekem? Semmilyen.
Legjobb esetben elhúzzuk pár évig, aztán óhatatlanul rájött volna,
hogy nem sok ideje marad egy nála harminc év vel idősebb férfira.
Semminek
nem lett volna szabad történnie köztünk.
Hiba volt.
Öregszem, David.
A pasik pillantása napról napra változik.
Rengeteg velem egykorú nő van,
akik az internetes randioldalakon vadásznak.
Évente adott számú randit garantálnak.
Te meg fizetsz a csendért és a...
a...
És mindig ugyanaz a beszélgetés.
Olyan leszek, mit ők.
Lehetséges, hogy most beszélünk egymással először őszintén?
Hát...
Húsz év viszony után nem is rossz.
Nagyon sok embert ismerek, akik
negyven év házasság alatt nem jutnak el idáig.
Hánykor megy a géped?
Fél tízkor.
Kiviszlek.
Ne!
Miért kezdenénk el most?
Belevetettem magam a munkába.
Gyötrődtem, hogy helyes volt-e
nem elmenni arra a rohadt diplomapartijára.
Két évbe telt, de végül feldolgoztam George halálát.
Sőt még Consuela elvesztését is.
Visszanyertem az egyensúlyom és a függetlenségem.
Kit akarok átverni?
A kor festményei és szobrai
szó szerint és jelképesen is energiát szívtak el.
Szinte önálló szeletei voltak az életnek, ha úgy tetszik.
Ezt csodásan öltötte szavakba az első fejezetben. Ugyanakkor
tesz egy megjegyzést a művészet és a birtoklás közti kapcsolatra.
lgen, így van. Azok, akik festményeket vesznek,
azt hiszik, birtokolják a képeket, de valójában azok birtokolják őket.
,,A képek birtokolják őket.'' A műalkotások túlélik mindnyájukat.
Csupán egy adott időszakra őrizhetik őket.
Szabadon csodálhatják, imádhatják akár.
- Elméletileg a Nagy Piramist is megvehetjük. - Értem.
De a végén a piramis még mindig állni fog, de mi...
A fáraók közt leszünk.
Mai vendégem Suzan Reese, a Kék jácint szerzője,
ez itt a Könyvlista David Kepeshsel.
- Ennyi. Kedves volt, köszönöm. - Nem túl kellemetlen.
Nem.
Hagyja csak!
Köszönöm!
- Ja, és boldog új évet! - Köszönöm! És gratulálok.
- Tényleg élvezetes olvasmány. - Köszönöm!
Egy új üzenet. Hat lejátszott üzenete van.
Első új üzenet.
Szia, David! ltt Consuela. Hogy vagy?
Elég különös érzés felhívni téged, de
beszélnünk kell. Mondani akarok valamit.
Én akarom elmondani neked, mielőtt valaki mástól hallanád.
Nem is tudom.
Kérlek, hívj fel, ha tudsz! A mobilom száma: 555-0122.
Kérlek, hívj! Kösz! Szia!
Szia, David! ltt Consuela.
Rájöttem, csak azért éltem ennyi éven át, hogy e szavakat halljam.
A földre rogytam, és újra meg újra meghallgattam az üzenetét,
a legrosszabbtól tartva.
Szerelmes lett. Férjhez megy.
Talán még az áldásom is kéri.
David?
David.
Hol vagy?
A kocsiban. A házad előtt álltam, mikor az üzenetet hagytam.
Mit autózgatsz szilveszterkor New Yorkban?
Fogalmam sincs.
- Fogalmam sincs, mit csinálok. - Mi a baj, Consuela?
- Találkoznunk kell! - Akkor gyere!
- Ráérsz? - Mindig.
- Jó, akkor máris megyek. - Rendben.
Szervusz!
Szia!
Szóval?
Hogy s mint?
Ez új.
lgen. Egy Edward Weston-fotó.
Tetszik a frizurád.
Mindennap levágok belőle,
hogy mire elfogy, ne hiányozzon annyira.
Beteg vagyok.
Tudod,
rákos vagyok, mellrákom van.
- Két hét múlva műtenek. - Rák?
Hisz ez...
Na és...?
- Hogy félek-e? Nem. - Nem? - Nem igazán.
Nem is erre gondoltam, hanem hogy...
Mi történt?
Egyik reggel zuhanyoztam,
és éreztem, hogy van valami a hónom alatt.
Erre elmentem az orvoshoz,
aki azt mondta, nem feltétlen kell aggódni.
Elmentem egy másik és egy harmadik orvoshoz. Tudod, hogy van ez.
A harmadik orvos azt mondta, hogy van miért aggódnom.
Pánikba estél?
lgen, bepánikoltam.
Egy merő rettegésben töltöttem az egész hónapot.
Ma buliba készültem, mondván,
hogy jobb lesz, mint egyedül ülni otthon, de...
David!
David, ne! Ne sírj!
Miért nem hívtál fel?
Miért nem hívtál fel, mikor kiderült?
Nem bírtam elmondani.
Legfőképp neked nem.
Tudod, mi a furcsa?
Most öregebbnek érzem magam nálad.
Megígérsz nekem valamit?
Ha bármikor újra rád törne a pánik,
akár éjjel, akár nappal, felhívsz.
Mit tehetnék érted? Mit tehetek?
Ez...
Olyan, mintha
képtelen lennék bármilyen
kényelmes pozícióba fordulni.
Mert mindegy, merre fordulok, mindenképp beszorulok.
Én magamba szorultam.
Ha belegondolok, azelőtt milyen dolgokat tartottam fontosnak.
Mennyit vitatkoztam anyámmal!
Milyen ostobaság volt! Az a sok alvással elpocsékolt idő.
Alvás.
Átalszom az életem.
David!
Egy szívességet kell kérnem.
Csak tőled kérhetem.
Persze, akármit! Mi az?
Utánad
sose volt olyan barátom,
aki úgy szerette volna a testem, mint te.
Ezt nehezen tudom elhinni.
Sokan voltak?
Nem.
A munkahelyeden se szeretett beléd senki?
- De, mindannyian. - Hát, ez természetes.
Csak engem nem érdekelt.
Tudom, hogy szerettél.
És szeretted a testemet.
Úgyhogy
mielőtt az orvosok
- tönkretennék... - Hagyd abba!
Ne beszélj így! Ne gondolj ilyet!
Consuela, nem fognak tönkretenni.
Consuela,
mit akarsz, mit tegyek?
Láthatóan remekül mulatnak.
És csodás képet mutatnak az Eiffel-toronyról a tűzijátékkal.
- Látjátok? Ők is fáznak! - Persze, de el kéne menni oda.
Talán jövőre közvetíthetünk Párizsból.
- Helyes! - Díjaznám.
Az a párizsi Operaház.
Hiányoztál.
Hiányoztak a helyek, ahová sose mentünk el.
Akarsz itt maradni éjszakára?
Nem.
Mennem kell.
Akarod, hogy elkísérjelek, mikor bemész a kórházba?
Consuela,
nem csinálhatod végig egyedül!
Miért mondod ezt? Te mindent egyedül csinálsz.
David! Szegény ember!
Jobban félsz, mint én.
Úgy is lefekszel velem, ha nem lesz mellem?
Képes leszel rá? Mondd!
Sajnálom, David.
Sajnálom.
Félek, David.
Öt, négy,
három, kettő, egy!
Boldog új évet!
A polgármester és a rendőrfőnök nevében is
boldog és egészséges új évet kívánok!
Egészséget, békességet mindenkinek.
Boldog új évet!
Apa!
- Kenny! - Mit keresel itt?
Nem tudom, ráérnél-e pár percre.
- lgen, de... - Fontos, Kenny.
Jól van. Erre!
lgen.
Kösz! Jövök neked egy szívességgel. Szia!
Jó kezekben van. lsmerem a sebészt.
- És? - Holnap műtik.
- Nekem két hetet mondott. - Nem.
- Holnap megcsinálják. - Ez mit jelent?
Nézd, nem vagyok az orvosa, így nem tudom pontosan,
de valószínűleg nem jót jelent.
Ez annyira... Kész rémálom!
lgen.
Régóta ismered?
Néhány éve nem találkoztunk.
Váratlanul, szilveszterkor hívott fel a hírrel.
Tudom a telefonszámát,
de nem akarok hülyeséget csinálni.
Mikor elment, határozottan azt mondta,
nem akarja, hogy felhívjam.
Elnézést!
lgen.
Tudom. Megyek.
Ne haragudj! Tudom, hogy nagyon kevés az időd.
Sajnálom, hogy többet nem segíthetek.
- Bátorság! - A betegeidnek szoktad ezt mondani.
Nehéz lehet itt, az onkológián.
A te fiad vagyok. Felkészülten érkeztem.
Örülök, hogy újra láttalak.
- Sajnálom, hogy ilyen... Érted... - Én is.
Mi újság odahaza?
Még együtt vagyunk. Kösz, hogy kérded.
Örömmel hallom.
Szóval, apa,
mihez kezdesz?
Minek kellett neki az a sok fotó? Magának akarta őket? Vagy...
Arra gondolt, hogy én tartsam meg?
Annak van értelme.
Meséltem az elméletem a szép lányokról?
Vagy egymilliószor. Senki se látja őket.
Na? Te láttad őt valaha?
Mármint úgy egészen?
Nem értettem, hogy mit látok.
Mintha egy ügy védet hallanék. Megint túlanalizálod.
Ki szakítana azért,
mert nem mentem el a diplomapartijára?
A kiszámíthatatlanság fura kollázsa volt.
Múlt időben beszélsz róla.
Szerinted beengednek ma hozzá?
Most hozták ki az intenzívről. Ma bemehetsz hozzá.
- Kenny! Köszönöm! - Nincs mit.
Repül az idő, ha nem figyel rá az ember.
David?
lgen.
Az egészet levették.
Nem hittem, hogy eljössz.
Miért?
Miért gondoltad ezt?
Mert már nem vagyok szép.
De az vagy.
Tudod, Hippolyta, a gyönyörű amazon királynő
levágta a jobb mellét, hogy gyorsabban tudja kilőni a nyilait.
Márpedig ez a Hippolyta belevaló nő volt!
Más lesz a könyv, ha tíz év vel később olvassuk el?
Emlékszel az első órámra.
Mindenre emlékszem.
Én is. Minden pillanatra.
Hiányozni fogsz.
ltt vagyok.
rendezte
forgatókönyv
regénye alapján
fényképezte
főszereplők
ELÉGlA
további szereplők
Magyar szöveg: Pataricza Eszter
Az Othello-idézet Mészöly Dezső fordítása.